Se on arktisen alueen ravintoketjun huippu.
Nyt jääkarhu on kuitenkin vaarassa.
Sen vastustaja on kuolettavampi
ja voimakkaampi kuin yksikään aiemmista uhista.
Vastaavaa uhkaa luonto ei ole aiemmin sen eteen heittänyt.
Onko jääkarhun miljoonia vuosia kestänyt valtakausi
tullut tiensä päähän?
Arktisen alueen jää varjelee salaisuutta.
Vaikka se näyttääkin elottomalta, se suorastaan kuhisee elämää.
Katso hieman syvemmälle.
Tämän nuoren karhun täytyy syödä vuoden aikana 40 hyljettä selvitäkseen.
Siltä uupuu vielä yksi.
Kevät on jo lähes ohi.
Ellei se nappaa tätä yksilöä, se saattaa menehtyä.
Tuo saattoi koitua sen kohtaloksi.
Hylkeitä ei voi metsästää ilman jäätä.
Jää on katoamassa.
Kesäkuu on jo loppupuolella.
Muutama sukupolvi sitten nuorella karhulla olisi ollut vielä kuukausi aikaa
metsästää hylkeitä.
Tänä vuonna sen maailma kutistuu etuajassa.
Sillä ei ole vaihtoehtoja.
Sen on astuttava uuteen maailmaan,
joka on vaaroja täynnä.
Nuori karhu on kolmevuotias.
Se on vasta teini-ikäinen.
Nyt sen on jotenkin päästävä rantaan
500 tuskaisen kilometrin päähän.
Se on taittanut saman matkan aiemmin emonsa opastuksella.
Nyt se on yksin,
ja kesästä on tulossa ennätyksellisen pitkä ja julma.
Se on yksi Kanadan Hudsoninlahden 2 000 jääkarhusta.
Joka vuosi jäiden sulaessa osan niistä on suunnattava etelään.
Ensin saarille,
sitten niiden kautta mantereelle.
Nuori karhu ja sen yhdyskunta asuvat etelämpänä kuin mitkään muut jääkarhut.
Toistaiseksi ne ovat olleet lajinsa ainoita jäätiköiden ulkopuolella eläviä yksilöitä.
Jos maapallon lämpeneminen jatkuu,
ne eivät ole tilanteessaan yksin.
Jääkarhut ympäri maailman joutuvat silloin jättämään kotinsa
ja kamppailemaan hengestään.
Hudsoninlahden toisella puolella
merinisäkkäät etsivät elinpiiriä kesäksi.
Mursut ovat houkutteleva rasvan lähde.
Nuori karhu haistaa ne lähes kilometrin päästä.
Tämä saattaa olla mahdollisuus korvata
karkuun päässeen hylkeen suoma ravinto.
Mursuillakin on tarkka hajuaisti.
Emot ovat varuillaan.
Nuori karhu käy eläimen kimppuun, joka on vedessä elementissään.
Syöksyhampaat ja ärhäkkä luonne.
Niiden kohtaaminen on uskomaton.
Tätä näytelmää pääsee harvoin seuraamaan.
Ensimmäinen vaellus yksin on karhulle raastava kokemus.
Yksi viidestä alle täysikasvuisesta karhusta kuolee.
Selvitäkseen poikasten on omaksuttava emonsa opit täydellisesti.
Poikasilla, tytöllä ja pojalla,
ei ole kummallakaan paljoa rasvaa tuomaan energiaa tai suojaamaan niitä.
Ne pysyvät emonsa lähellä ja matkivat sen jokaista liikettä.
Ensimmäiset kaksi elinvuottaan ne ovat täysin riippuvaisia emostaan.
Emo imettää niitä yhä.
Sen on löydettävä itselleen ruokaa, tai pennut eivät selviä.
Tämä autio saareke on vain välipysähdys.
Sen haju
on kuitenkin jäänyt ikuisesti pentujen mieliin.
Nuori jääkarhumme jatkaa eteenpäin sen muiston voimin.
Sen muistikuvat johdattavat karhun samoille saarille.
Mistä se haju lopulta tulee? Pohjankiisloista.
Ne eivät tee eroa taivaan ja meren välillä.
Tähän aikaan vuodesta runsas määrä planktonia houkuttelee sillejä ja katkarapuja.
Kiisloille se on yhtä juhlaa.
Karhukin vainuaa aterian.
Ruoan luokse on kuitenkin 200 metriä matkaa.
Yksikään järkevä täysikasvuinen karhu ei tarttuisi moiseen haasteeseen.
Epätoivoinen teini tekee toisin.
Kiislat viihtyvät kallioilla petoeläimiltä suojassa.
Kielekkeistä saa juuri ja juuri otteen.
Kalliota kiipeävä jääkarhu on odottamaton vieras.
Tällaista käytöstä ei ole aiemmin tallennettu kameralle.
Onko se karhulle riskin ja vaivan arvoista?
Ei alkuunkaan.
Luut ja höyhenet johtavat nälkiintymiseen.
Nuori karhu tarvitsee rasvaa.
Sen ainoa toivo on 250 kilometrin päässä.
Sen on päästävä mantereelle.
Sillä ei ole maamerkkejä, joiden avulla suunnistaa.
Se pystyy kuitenkin suunnistamaan. Päivisin auringon avulla.
Öisin se seuraa tähtiä.
Niiden avulla se voi suunnitella reittinsä etukäteen.
Yö toisensa jälkeen se ui nukkumatta tai syömättä.
10 päivän jälkeen
se pääsee maihin.
Mutta jääkarhut menestyvät jäätiköllä, eivät maalla.
Karhumme selviytymismahdollisuudet ovat niukat.
Se on kehittynyt harmaakarhun kaltaisesta maalla eläneestä kantamuodosta.
Nyt sen on palattava juurilleen ja sopeuduttava.
Sillä ei ole valmiuksia metsästää uusia ja outoja saaliseläimiä.
Nämä ovat maan, eivät jään, eläimiä.
Ja karhu ei kestä kuumuutta.
28 astetta lämmintä.
Kurjuus.
Itikoille kyllä riittää syötävää.
Se ei voi rentoutua missään.
Pidempään täällä ollut vanhempi uros tietää sen oikein hyvin.
Täytyy kastella itsensä.
Nuoren karhun on opittava tavoille.
Sillä on yksi selkeä etu. Jääkarhut ovat innokkaita oppimaan.
Sen on opittava pian välttämään nälkiintyminen.
Välipalojen syöminen on paha virhe.
Veteraani tietää, että syöminen horjuttaisi sen elimistön saavuttamaa tilaa.
Vanhempi uros paastoaa läpi kesän, jotta sen aineenvaihdunta hidastuu.
Ilmiötä kutsutaan "valvehorrokseksi".
Se elää rasvavarannoillaan ja viettää päivät puoliksi hereillä.
Nuori karhu ei pysty samaan.
Sen elimistö ei pysty samaan muutokseen.
Se kestää normaalin pituisen kesän nälkiintymättä.
Ikävä kyllä kesät ovat pidenneet.
Tämä naaras on jo kuolemaisillaan.
Se ei syönyt tarpeeksi hylkeitä ennen jäälauttojen hajoamista.
Juominen on epätoivon merkki.
Terveenä se nesteyttäisi itsensä kertyneen vararasvan avulla.
Mutta sillä ei ole rasvaa.
Sen kohtalo on julma.
Se on kulkenut pitkän matkan vain kärsiäkseen kaukaisella rannalla.
Kaikki Hudsoninlahden karhut eivät laita toivoaan maahan.
On elokuu, ja tämä karhu on yhä vesillä.
Se aikoo olla veden varassa koko kauden.
Se on oppinut metsästämään vetisessä ympäristössä
ja ottaa nyt mittaa mursuista.
Vedessä siitä ei ole mursuille vastusta.
Mutta ennemmin tai myöhemmin
lauman on levättävä.
Täydellinen tilaisuus väijytykselle.
Ne ovat ahmineet simpukoita neljä päivää.
Nyt ne ovat lopen uupuneita.
Jos karhu nappaa yhdenkin mursun,
sillä riittää ruokaa päiviksi.
Poikasen ruumiista yksi kolmasosa on rasvaa.
Lauma kuitenkin suojelee poikasia ympäröimällä ne.
Isoja, vaarallisia eläimiä.
Levottomina ne ovat varuillaan.
Mursu ei kutise yksin.
Lauma, joka luo nahkaa samaan aikaan, myös kutisee samaan aikaan.
Lopultakin.
Useimmat karhut eivät ottaisi moista riskiä.
Nälkäinen karhu ei mieti kahdesti.
Se lähestyy laumaa tuulen alapuolelta välttääkseen huomatuksi tulemisen.
Emon vaisto suojella poikasiaan on suuri voima.
Vain yksi vaisto on sitäkin vahvempi.
Nälkä.
Karhu seuraa laumaa koko kesän napaten poikasia vaivatta.
Sen ei tarvitse siirtyä mantereelle tänä vuonna.
Kaikki eivät ole yhtä onnekkaita.
Täällä, kaukana karhujen elinalueelta, kuolema on joka päivä läsnä.
Se on saattanut kuolla johonkin vammaan.
Tai uituaan satoja kilometrejä päästäkseen tänne.
Mutta sen epäonni saattaa koitua nälkäisen naaraan pelastukseksi.
Kannibalismi on harvinaista jääkarhujen keskuudessa.
Vieras elinympäristö kuitenkin muuttaa kaiken.
Jäällä se on jalo metsästäjä.
Nyt se joutuu syömään omaa lajitoveriaan.
16 vuodessa läntisen Hudsoninlahden jääkarhukanta
on laskenut järkyttävät 22 %.
Tämä naaras
tuskin selviää ensi vuoteen.
Emolle ja sen pennuille pitkä taival on vihdoinkin ohi.
Matka vaatii kuitenkin veronsa.
Emo on imettänyt poikasiaan koko matkan ajan.
Siinä missä täysikasvuiset urokset vetäytyvät valvehorrokseen,
emon on pysyttävä hereillä poikastensa takia.
Imettäminen on rankkaa emolle.
Sen on löydettävä jostain ruokaa.
Nuori karhu käyttää tilanteen hyväkseen
ja ottaa mallia emokarhusta.
Se seuraa sitä.
Emo seuraa muistojaan
ja taivaltaa kolme päivää poukamaan, josta se on löytänyt ruokaa aiemmin.
Täällä maitovalaat hankaavat itseään kiviä vasten ja luovat nahkaansa.
Vuoroveden kääntyessä muutamat niistä jäävät loukkoon.
Emo ja poikaset syövät ensin.
Poikasten vieroitus imetyksestä alkaa,
ja mikä olisi tätä parempi kannustin?
Nuori karhu ymmärtää jättää perheen rauhaan.
Se saa haluamansa tähteistä,
ja se on oppinut säästämään voimiaan ruoasta tappelun sijaan.
Se on myös oppinut olemaan kärsivällinen, vaikka se onkin nälissään.
Nuori karhu saa vihdoinkin syödä viikkojen odotuksen jälkeen.
Emo ei ole vielä vapautunut imetyksen taakasta.
Nyt sillä on jo uusi ongelma.
Nuori karhu seuraa sitä kaikkialle.
Emokarhun seuraaminen saattaa pelastaa sen hengen.
Syyskuu.
Syksyn tullen eläimet ovat liikkeellä.
Mutta yksi laji jää tänne pidemmäksi aikaa.
Kaikki alueelle tulevat jääkarhut ovat jo saapuneet.
Jäätiköllä ne olisivat eläneet erillään.
Kaukana pohjoisessa jääkarhut harvoin kohtaavat lajitovereitaan.
Hudsoninlahden karhut ovat erilaisia.
Tähän aikaan vuodesta ne päätyvät samalle rantakaistaleelle.
Ne seurustelevat keskenään.
Nuori karhu oppii lajitovereiltaan.
Urokset taistelevat naaraista. Näiden kahden nujakka on vain harjoittelua.
Pennut katsovat ihmeissään vierestä.
Sosiaalisuudessa on puolensa.
Säännöllinen harjoittelu
lisää todennäköisyyksiä voittaa tosi paikan tullen.
Jos uroskarhu kokee itsensä uhatuksi,
se saattaa hyökätä poikasten kimppuun.
Imettäminen pitää pienimmät erossa ongelmista.
Paitsi jos ongelmat seuraavat niitä.
Nuori karhu on seurannut emoa ja sen poikasia viikkojen ajan.
Sen pois hätistäminen olisi uuvuttavaa.
Mutta niin on pentujen paimentaminenkin.
Ja sitten, rajapyykki.
Poikapentu tallustelee kauemmas.
Itsenäisyyden saavuttaminen on siirtymäriitti.
Nuori karhu saattaa kuitenkin käydä aggressiiviseksi.
Emo murahtaa varoituksen.
Poika on kuitenkin maistanut jotain vastustamatonta.
Tämä kissa ja hiiri -leikki käy kalliiksi.
Pentujen polttamat kalorit ovat peräisin emon maidosta.
Tämän on loputtava.
Jotkin teinit ovat huonoa seuraa. Tämä yksilö sitäkin huonompaa.
Häiriötekijän takia emo ei huomannut kuolettavaa vierasta.
Susi.
Yksittäinen susi saattaa olla merkki lähestyvästä laumasta.
Nuori karhu on omillaan.
Niiden onneksi susi on yksin.
Sekaannuksen keskellä nuori karhu hukkaa muiden jäljet.
Se joutuu erilleen ruoasta ja perheestä.
Emon matka ei ole ohi.
Rannikolla monet vaarat uhkaavat sen pesuetta.
Metsä saattaa tarjota suojaa.
Karhujen maanpako vie ne yhä syvemmälle uppo-outoon maailmaan.
Kukaan ei tiedä paljoa
emojen ja pentujen ajasta metsässä.
Siihen on tulossa muutos.
He eivät ole metsästäjiä vaan biologeja.
Heidän ammuksensa vain rauhoittavat.
He uskovat Hudsoninlahden karhujen
olevan lajinsa suunnannäyttäjiä uusissa oloissa selviämiseen.
Nämä karhut viettävät jo paljon aikaa maalla.
Jos ne eivät sopeudu pitkiin kesiin, niiden lajitovereilla ei ole toivoa.
Emoon kiinnitetään videokamera.
Sen herätessä ainutkertainen kotivideo alkaa.
Kamera irtoaa kahden viikon päästä,
jolloin tutkijat saavat ensimmäistä kertaa kuvaa
jääkarhun näkövinkkelistä.
Se paljastaa uskomattoman asian.
Karhut rakastavat marjoja.
Siinä ei ole järkeä.
Marjoissa ei ole rasvaa, joten ne eivät ravitse karhuja.
Lisäksi ruoan etsintä kuluttaa paljon energiaa.
Ehkä syy löytyy menneisyydestä.
Maalla elävät karhut, kuten harmaakarhut, rakastavat marjoja.
Maalla asuminen saattaa ajaa jääkarhut etsimään kantaisiensä ravintoa.
Se on epätoivoinen strategia.
Marraskuu.
Vain sukupolvi sitten Hudsoninlahti olisi ollut jo jäässä.
Nuoren karhun ensimmäisen yksinään vietetyn kesän pitäisi olla ohi,
mutta se on yhä jumissa maalla.
Se seuraa vaistoaan luoteeseen,
jossa meri jäätyy aiemmin.
Sen matkalla näkemä lumi on vain kiusoittelua.
Se ei ole yksin.
Tähän aikaan vuodesta
harjoituskaverit ovat ottaneet leikkisästi yhteen jo monesti.
Ne tietävät, kuka on tasaväkinen vastustaja
ja kuka todellinen vaara.
Ne ovat myös oppineet, milloin paeta.
Jos nuori karhu aikoo jonain päivänä pariutua,
se tarvitsee omankokoisensa harjoitusvastustajan.
Se on etsinyt ruokaa, suojaa ja seuraa
mutta turhaan.
Nyt se joutuu kohtaamaan todellisen nöyryytyksen.
Sen seuraama reitti merkittiin tuhansia vuosia sitten.
Aikana ennen turisteja,
kameroita
ja liian pitkiä kesiä.
Se on kiinnostunut tästä näystä.
Se pääsee vierailemaan ihmiseläintarhassa.
Kauppa käy.
Turistisesonki jatkuu pidempään kuin koskaan aiemmin,
koska karhut ovat maalla jumissa kuukauden aiempaa kauemmin.
Jääkarhujen ja ihmisten tiet risteävät yhä useammin.
Kohtaamisissa voi käydä huonosti.
Koirat ovat susien tapaan
karhujen muinaisia vihollisia.
Tällä kertaa koiralauma on vaarassa.
Lähestyvä karhu ei voisi olla nälkäisempi.
Nuori karhu voisi tappaa koiran helposti.
Sen sijaan tapahtuukin jotain ihmeellistä.
Se, että karhu haluaakin seuraa koirista,
kertoo oudoista ajoista.
Aivan yhtä outoa on sekin, että karhu joutuu odottamaan talvea,
jonka tulo vain pitkittyy.
Nuorelle karhulle seura voi tuoda lohtua,
mutta se ei ole ratkaisu ongelmiin.
Jää alkaa vihdoinkin kutsua karhuja.
Joulukuun tullen vesi kuohuu.
Uupuneet karhut kokoontuvat Hudsoninlahden rannalla.
Nuori karhu on löytänyt vihdoin omanikäisiään lajitovereita.
Jos ne aikovat kilpailla naaraista, niiden on harjoiteltava,
ja tämä on viimeinen mahdollisuus siihen.
Nuori karhu tarttuu tilaisuuteen.
Maalla luodut siteet ja kilpailusuhteet
saattavat jatkua vuosia jäätiköillä.
Vihdoin meri muuttuu mustasta valkoiseksi.
Se on selvinnyt yhden tunnetun historian pisimmistä kesistä.
Lähes kuusi kuukautta maalla.
Jään peittämä lahti toivottaa sen takaisin kotiin.
Ensi vuonna kesä voi olla vieläkin pidempi.
Hylkeiden pyytämiseen jäävä aika saattaa lyhentyä entisestään.
Mutta nyt nuori karhu on taas kotona.
Seen on Subscene